Задачата на НАСА е да изследва неизвестното.
Има много неща, които не знаем, а искаме да научим.
Това е естеството на Вселената.
В търсенето на отговори, учени летят в космоса,
а космически сонди извън пределите на Слънчевата система.
Откритията са съпроводени от рискове.
Изследването на космоса е като да запалите клечка кибрит в тъмното,
без да знаете какво ви дебне от сенките.
Там може да има всичко.
Тайнствени кораби и символи в космоса,
извънземни, които живеят милиони години,
лъчи на смъртта, способни да унищожат светове.
Мисиите на НАСА са открили странни аномалии...
ОК, виждаме три или четири обекта.
Да, има три обекта.
...които продължават да озадачават най-добрите учени.
Това са...
НЕОБЯСНЕНИТЕ СЛУЧАИ НА НАСА Епизод 2
Три обекта се носят в триъгълна формация.
Не изглежда на нещо, което съм виждал преди.
Това е сигурно.
НАСА казва, че са космически боклук.
Ако е така, защо ги снимат?
Не започвайте с отхвърляне на очевидното,
а като отворите ума си за всички възможности.
Но неидентифицираните обекти
са можели да застрашат мисията на совалката.
ОК, виждаме три или четири обекта.
Да, има три обекта.
Триъгълникът на STS-115
Разбрано. Следва да свържем P5 с J5.
20 септември 2006 г.
Следва извънбордовия Н12.
Натам съм и тръгнал.
Без майтап! Ха-ха.
Совалката "Атлантис" се готви да се върне у дома.
През последните 12 дни, екипажът е сглобявал
Международната космическа станция.
Тогава се случва нещо неочаквано.
ОК. Ами...
Хюстън, тук "Атлантис". - Говорете.
В деня преди совалката да се върне на Земята,
командирът докладва, че е забелязал нещо,
което не е виждал преди.
Има някаква отражателна структура.
Централното управление моли командира Брент Джет
да се опише това, което вижда.
Структура, която определено не е твърда или...
... сещате се, не е твърда метална конструкция.
Не изглежда на нещо, което съм виждал преди.
Това е сигурно.
Хюстън поема контрола над камерите в товарния отсек.
Тогава вече нещата започват да стават интересни.
Добре, виждаме три или четири обекта.
Да, има три обекта.
Странно, но вече имаме няколко обекта -
вместо един вече са три
и образуват нещо като триъгълник.
В продължение на 20 минути "Атлантис" следи светлините,
като предава картина към Центъра на полетите.
Те проучват видеото, което изпращате.
Видеото е погледано веднага.
А инженерите се заемат с него на секундата.
"Разберете какво е това."
Когато новината достига медиите,
тя предизвиква сензация.
Всички говорят за трите обекта, които сте наблюдавали.
Заляти сме от истории за необясними летящи апарати.
Но когато ги чуете от астронавти, вниманието е по-голямо.
Науката ги нарича неидентифицирани летящи обекти,
а една от най-емблематичните им форми е триъгълника,
така че тези се вписват в картинката.
Въз основа на движението на обектите,
НАСА приема, че това са космически боклуци,
отразяващи светлината.
Вие летите във вакуум,
а в космоса нещата често се събират в група.
Когато са три, винаги образуват триъгълник.
Но не всички са съгласни с официалното обяснение.
За мен,обяснението на НАСА е просто...
просто нелепо.
Те трябва да го разпознават.
Тези момчета са астронавти, нали?
Обучени са за това.
Но НАСА наистина смята, че това е космически боклук
и са угрижени.
Защото 3 години по-рано, отломки унищожават совалката "Колумбия".
Като следствие от катастрофата с "Колумбия",
НАСА на практика следи всички космически отломки.
Тя се опасява, че важна част от конструкцията на "Атлантис",
може да се е отчупила.
В Управлението се следи за всичко летящо в близост до совалките,
особено ако се окаже, че обектът се е откъснал от тях.
Този тревожен сигнал, който беше пропуснат през 2003 г.,
е от предупрежденията, които искаме да разберем,
да ги забелязваме, да ги докладваме, и да им отреагираме.
Докато обектите не бъдат разпознати,
НАСА не смее да рискува.
Те решиха, че предвид обекта, който видяхме,
утре ще се отклоним от курса.
Следващата възможност да се върнем на орбита ще е на
13-я ден от полета.
"Атлантис", прието.
НАСА отлага кацането за да провери совалката за повреди.
Тук е Хюстън.
Правя оглед, за да потвърдя целостта на топлинния щит.
В случая, най-вероятна е версията за отломка,
случайно откъснала се от совалката.
Вярвам, че така са решили и в НАСА.
Ден след наблюдението на тайнствените мигащи светлини,
на STS-115 най-накрая е разрешено да кацне.
25 000 км/ч.
70 метра
Когато по-късно разглежда "Атлантис",
НАСА потвърждава, че той е бил ударен от микрометеорит.
Приземяване.
Добре дошли. Поздравления за завръщането.
Никой не знае дали това е свързано с триъгълника.
Но предпазливостта на НАСА води до успешното завръщане на совалката.
"Атлантис" е страхотен кораб.
Той се представи добре, както и трябваше.
Триъгълниците не са единствените странни символи в космоса.
Невероятно наблюдение шокира астрономите, търсещи астероиди.
Какво е това?
Природно явление, или извънземен символ...
Това не изглежда на естествено явление.
... маркиращ точка в пространството.
Уау, погледни това.
Сякаш някой беше поставил Х в небето, за да каже:
"Погледнете тук. Става нещо интересно."
Тайнственият кръст
Обсерватория Кит Пик, Аризона.
Астрономът Джим Скоти чува за странна комета, летяща в космоса.
Той решава да я погледне.
Настроих телескопа и направих няколко снимки.
Да, кометата наистина беше странна.
Никога преди не бил виждал обект като този.
Тя имаше дълга тясна опашка,
а около главата на кометата се случваше нещо необичайно.
Не разбирах какво се случва, но в нея имаше нещо интересно.
На размитото изображение се вижда нещо като сонда,
излизаща от основното тяло.
Новината за странния обект, преминаващ през Слънчевата система,
подтиква НАСА да го погледне по-отблизо,
използвайки най-мощният инструмент в арсенала си -
космическия телескоп Хъбъл.
Снимките му се изпращат директно на учените от НАСА.
Това, което виждат е напълно неочаквано.
Когато ги видите за първи път, си казвате:
"Това не може да е нормално. Не може да е естествено."
Всички се отдръпнахме от екрана,
но то присъстваше във всички снимки.
Имаше формата на Х. Кръст в небето.
Малък кръст.
Много странно.
Кръстовидната форма не се среща често в астрономията.
Защо прилича на Х?
Това не изглежда на естествено явление.
Обектът се движи с 18 000 км/ч.
Дали е някаква конструкция? Или космически кораб?
Кръстът е с големина 2400 км.
На Земята не се произвеждат толкова големи машини.
Но не приличал и на никакво познато естествено явление.
Астрономът Джон Кавелаарс е озадачен от фактите
и счита, че тази структура е резултат от случайно събитие -
вероятно от сблъсък между два астероида.
Когато правим симулации ...
... виждаме, че сблъсъкът образува подобна структура.
Но това си остава само една теория.
Има много неща, които не знаем, а искаме да научим.
Това е естеството на Вселената.
Никога няма да разберем дали движещият се в космоса кръст
е признак за извънземен живот.
Някои учени смятат, че трябва да търсим по-бавноподвижни обекти.
За тях 1 милион години може да са
естественият им репродуктивен период.
А други се надяват те да не ни открият първи.
Извънземни същества на възраст милиони години...
... съществуващи в забавен кадър
на воняща, адска планета.
Тази форма на живот ще бъде толкова различна от нашата,
че дори не можем да си я представим.
Такъв извънземен живот може да съществува
в нашия космически заден двор.
ЖИВОТ
Но непознат за нас
След 7-годишен космически полет,
орбиталният апарат "Касини" стига до Сатурн през 2004 г.
Той носи скъпоценен товар -
сондата "Хюйгенс".
Задачата й е -
да кацне на най-загадъчната сатурнова луна - Титан.
Постоянно обвита с облаци,
ние никога не бяхме виждали повърхността на луната.
До този момент.
Докато "Хюйгенс" се спуска през атмосферата на Титан,
Центъра за управление наблюдава напълно неочакван пейзаж.
Титан има планини...
реки...
... дори езера.
Не сме очаквали, че когато пристигнем на Титан ще открием,
че формата на повърхността му ще е също като на Земята.
Според някои,
Титан прилича на Земята, преди възникването на живота.
Титан представлява моментна снимка,
на това как може да е изглеждала планетата ни в ранния си стадий.
Може да прилича на Земята,
но нашите реки и езера са пълни с вода.
А на Титан с леденостуден втечнен метан.
На Земята, един от източниците на метан
е зловонния газ от животинските отпадъци,
продукт на живота.
На Земята метанът е създаден предимно от форми на живот.
Виждайки този газ на Титан, първата ни мисъл може да е:
"Боже, може би там има живот!"
Може ли в тази течност да има живот,
който я използва така, както живота на Земята използва водата?
Щом може да има живот във вода, защо да не може и в метан?
Това също е живот.
Просто не е такъв, какъвто го познаваме.
Но със средна температура от -178°C,
Титан е един замръзнал свят.
Никой земен организъм не може да оцелее тук.
Ще е грешка да смятаме, че животът на Титан
ще е като този на Земята.
Животът във вода е много по-различен
от този в течен метан.
Титан е толкова студен,
че метаболизмът на всички организми, живеещи в метана,
би бил невероятно бавен.
На Титан температурите са толкова ниски,
че темпото на живота ще е доста бавно.
За тях 1 милион години може да са
естественият им репродуктивен период.
Представете си ги като гигантски, плоски листа хартия,
увеличаващи своята повърхност,
защото живеят при много ниски температури.
При ниски температури животът тече бавно.
Ако на Титан има живот,
той със сигурност би бил различен от земния
и това ще увеличи възможностите за живот във Вселената.
В необятния космос може да се крият форми на живот,
които са еволюирали преди милиарди години.
Тези древни цивилизации навярно ще ни превъзхождат технологично,
а оръжията им може да са заплаха
дори за самата структура на Вселената.
Орбитален спътник засича смъртоносен лъч.
Това пък откъде дойде?
Огромни импулси от рентгенови лъчи разкъсват космоса.
Възможно ли е лъчите от съзвездието Лебед да са оръжие?
Тези лъчи са най-разрушителната сила във Вселената.
Може да са развити цивилизации, водещи междузвездна война.
Лъчът попада в нашата Слънчева система
и НАСА се задейства.
Извънземни звездни войни
През декември 1970 г.
малкият сателит "Ухуру" се отправя към космоса,
за да търси рентгенови лъчи.
Рентгеновите лъчи са изключително силни електромагнитни вълни.
Нещо като светлина на стероиди.
На Земята не ги засичаме, защото атмосферата ни предпазва.
Това е лошо за астрономите, но е добре за хората,
защото рентгеновите лъчи са вредни.
В малки дози, рентгеновите лъчи се използват в медицината,
което ни позволява да видим през плътта и да откриваме заболявания.
С по-силно лъчение могат да се убиват ракови клетки.
Но над Земята "Ухуру" засича рентгенов източник,
чийто енергия е милиарди пъти по-силна от нужното
за да убие всичко живо на планетата.
Това лъчение не идва от Слънцето, или от друг близък източник,
а от място на стотици или хиляди светлинни години оттук.
Лъчът на смъртта идва от съзвездието Лебед.
Учените обозначават рентгеновият източник като Лебед X-1,
но никой не може да го види.
Какво, по дяволите, е това? Не можеше да е просто звезда.
Силата на лъчите им не е достатъчна за да стигне до нас.
Що се отнася до Лебед X-1,
ние просто не разбирахме какво е това.
Какво произвеждаше тези лъчи? Не бяха звезди.
Можеше ли да е някаква извънземна активност?
Или междузвездна война с модерни оръжия?
Може да звучи като научна фантастика,
но рентгеновите оръжия съществуват.
Те бяха част от програмата на Роналд Рейгън "Звездни войни".
За да се защитим от ядрена атака.
Една от идеите й беше да се използват микро атомни бомби,
чиято експлозия ще захранва лазера с рентгенови лъчи.
Част от нашите изследвания са насочени върху лазерите.
Използват мощни рентгенови лъчи за да унищожат управляеми ракети.
Представете си на какво е способна цивилизация,
която от милиони години усъвършенства лазерите.
Надявам се, че ще бъдат достатъчно мъдри
и ще ги използват само в краен случай.
Но ако Лебед X-1 е оръжие,
то участва в много разрушителна война.
Енергията му е достатъчно мощна за да унищожи
всяка цивилизация, която се опита да я впрегне.
Веднъж стреляли, трябва бързо да се омитате оттам.
Но силата му е по-скоро естествена.
През 2009 г. учените, с помощта на мощни радиотелескопи,
получават ключа към загадката.
Там беше тъмно. Не се излъчваше светлина.
И все пак, имаше рентгеново лъчение.
Това не беше междузвездна война.
А се дължеше на...
черна дупка.
Това е най-мощната сила в космоса.
Мъртва звезда преживяла колапс и поглъщаща всичко наоколо.
Събраната в нея маса издърпва времепространството във фуния.
Тя е толкова силна, че дори светлината не може да избяга.
Гравитацията на черната дупка е толкова мощна,
че разкъсва съседната звезда на части.
Докато бива поглъщана,
нейната свръхгореща материя произвежда рентгенови лъчи
и на това се дължи пулса на Лебед X-1.
Материалът, от който е съставена тази звезда,
постепенно е засмукан от черната дупка.
Най-накрая тя отстъпва пред невероятната мощ на черната дупка.
Обичам обяснението за извънземно лъчево оръжие.
Но черна дупка също е достатъчно готино.
Тази в центъра на нашата галактика я кара да се върти, нали?
Просто невероятно!
Странните сигнали от Лебед X-1
не са доказателство за апокалиптична извънземна технология,
на хиляди светлинни години от Земята.
Но един астронавт е заснел нещо смущаващо
много по-близо до дома.
Нещо, спотайващо се в северното сияние.
Обектът прилича на кораба "Ентърпрайс" от "Стар Трек".
Това ли е първият контакт?
Нещо е нахлуло в земната атмосфера.
Този обект изглежда като космически кораб.
Приличаше на "Ентърпрайс" от филма "Стар Трек".
Той виси в Аврора Бореалис,
по-известно като Полярното сияние.
Някой ни наблюдава.
Това е първата стъпка към контакт с друг разум.
Дали наистина е така?
Или е зрителна измама?
Стрелата на Аврора
През 2006 г. на МКС пристига 13-ят поред екипаж.
За половин година, те обикалят Земята почти 3000 пъти.
Астронавта и любител-фотограф Джеф Уилямс
документира всичко.
От живота в станцията
до пустините,
вулканите, атмосферните процеси на Земята...
и завладяващото светлинно шоу на полюсите.
Какво е най-красивото нещо, което можем да видим от космоса?
Аврора.
Винаги когато има Северно сияние, никой не работи.
Всички са пред прозореца.
Но когато Джеф Уилямс фотографира Полярното сияние,
той заснема не само неговата светлина.
Снимките му сякаш са излезли направо от научната фантастика.
Изглежда като космически кораб, паркиран в Полярното сияние.
Промяна в играта.
Звездолетът едва ли се навърта случайно в северното сияние.
Полярното сияние е електромагнитно явление.
Възможно ли е, а аз мисля че Да,
корабът да се презарежда от северното сияние?
И ако е така, дали това означава,
че навсякъде около нас има енергийни източници?
Вероятно ние не можем да ги използваме, но извънземните могат.
Всяка аномалия в земното магнитно поле
може да бъде опасна, ако влияе на неговата стабилност,
... защото северното сияние е повече от красиво светлинно шоу.
Тези силови линии са образувани от земното магнитно поле.
Те защитават планетата от заредените частици,
запратени в космоса от слънчевите експлозии.
Ако магнитното поле на Земята се провали,
хората на повърхността на планетата ще бъдат изложени
на радиацията, която идва от слънцето.
Ако не беше магнитното поле около планетата,
да отклонява всички тези заредени частици към полюсите,
където те образуват красивото северно сияние,
тук, на повърхността, щяхме да си имаме неприятности.
Физиците не вярват,
че това е извънземен кораб, изпратен на Земята.
Това не е космически кораб.
Боя се, че това е най-малко вероятното обяснение.
Може би космически лъч е повредил сензора на фотоапарата.
Като че ли всичко най-интересно се обяснява с тези лъчи.
Само за миг видяхме нещо малко. Какво може да е?
Космическите лъчи са твърде просто обяснение.
Никой не знае дали това е било космически кораб,
но той изчезва с едно мигване на окото.
Може да е изпълнил мисията си и да се е върнал у дома.
Аз съм израстнал с научна фантастика, а не с наука.
Затова първата ми мисъл при вида на малкото тъмно петно
е, че "може би някой ни наблюдава."
Едва после ученият в мен започва да търси отговори.
Но понякога няма добри обяснения
и идва реда на вълнуващата митология.
Някогашните откриватели често са се завръщали
с фантастични разкази за приказни същества.
Стотици години по-късно,
изследователите на космоса продължават да виждат неща,
които не се поддават на обяснение.
Още нямам отговори.
Тайна мисия на совалката е прекъсната в критичен момент.
Изведнъж...
то се появи от нищото.
Из космоса се носи странен субект.
Движеше се като змия.
Живеят ли същества над атмосферата?
Това там беше опашка.
Космическата змиорка
24 ноември 1991 г. Мисия: STS-44
На 370 км над Земята,
космическата совалка "Атлантис" изпълнява тайна мисия.
Астронавтът Стори Мъсгрейв извежда секретен военен сателит.
Това беше сателит с мощна инфрачервена камера,
способна да открива излитания на ракети.
След като освобождава скъпия шпионски спътник,
Стори прави последена визуална проверка.
Гледах право към опашката.
И изведнъж от нищото се появи обект.
В един момент го нямаше, а в следващия беше там.
Беше двуметров, подобен на змия обект
и се чудех какво е това.
Стори наблюдава как съществото се носи из космоса.
То притежаваше вътрешно движение
и продължаваше да се отдалечава.
Това там беше опашка.
Странно извиващият се обект обезпокоява и НАСА.
Джим Оберг изследва видеозаписа,
търсейки най-рационалното обяснение.
Има много неща, които могат да се откъснат от совалката.
Между плочките има изолационни ленти.
Има привързващи колани за полезния товар.
И, разбира се, при извеждане на тези товари
има неща, които се изхвърлят зад борда.
Всяка гайка и болт на совалката се проверява преди излитането.
Затова НАСА смята, че като идентифицира липсващото парче
ще разгадае загадката.
Но когато Стори проверява совалката заедно с механиците,
мистерията се задълбочава.
Совалката беше изправна след завръщането си.
От нея не липсваше нищо.
Още нямам отговори.
Ако това не е изкуствен артефакт,
тогава остават другите версии.
Стори Мъсгрейв не изключва възможността за живот в космоса.
Самият космос не е враждебен.
Това е човешката гледна точка.
Той е враждебен само за хората.
Животът е силен.
Той възниква и живее при всякакви условия.
И аз мисля, че животът е навсякъде.
Последните открития на живот в най-враждебните среди на Земята,
подкрепят ентусиазма на Стори.
Ако обобщим, ние откриваме живот на най-неочаквани места -
живот в скали, живот при високи температури,
живот при високо налягане.
Всички казваха, че е невъзможно.
Но беше намерен.
Така че, тази версия не бива да се изключва.
Излитане.
През 2007 г.
шепа дребни насекомоподобни същества, наречени бавноходки,
са изпратени в орбита.
След 10 дни изложени на вакуума,
малките астронавтите все още са живи и здрави.
Издръжливостта на буболечките е впечатляваща.
Но астробиолога от НАСА Крис Маккей не вярва,
че нещо може да живее постоянно в космоса.
Можем да гадаем дали нещо би могло да живее в космоса -
не на планета, а във вакуума.
Със сигурност от слънцето идва достатъчно енергия.
Но как организмите ще получават материал?
Как получават свежи хранителни вещества
и къде изхвърлят отпадъците си?
Кой знае?
Зловещият, змиеподобен обект
не прилича на нищо наблюдавано преди.
И към днешна дата, НАСА няма официално обяснение.
Но за Стори Мъсгрейв, срещата му с космическата змиорка
показва колко малко знаем за космоса.
До каква степен разбираме всичко във вселената ли?
Ние не разбираме нищо.
Тя няма да се съблече заради нас.
Дори на Луната откриваме неща, които не разбираме.
Ние дори им даваме имена за да прикрием страха си.
Очаквайте...
Тайнствените лунни гълъби на НАСА.
Всичко тръгва на зле, щом лунните гълъби се появят.
Лунният модул Аполо 10 е на секунди от катастрофа.
Аполо 10,
последната мисия преди кацането на Луната,
беше ето толкова близо до пълната катастрофа.
Ами ако нещо е саботирало кораба на НАСА?
Всичко тръгва на зле...
... щом лунните гълъби се появят.
Лунните гълъби
Май 1969 г.
Осемдневната мисия на Аполо 10 до Луната
завладява цялата планета.
Аполо 10 е генерална репетиция преди кацането,
което ще извърши Аполо 11.
Всъщност те не кацат, а кръжат на 13 км от повърхността.
След отделянето от кораба-майка,
лунният модул обикаля на 13 км от повърхността на Луната
и точно картографира района за приземяване на следващата мисия.
Приближавайки се, първо е трябвало да определят своята височина.
Защото без това, може да се сблъскате с проблеми.
Но транспондера на командният модул отказва,
поставяйки мисията в опасност,
а лунния модул да виси безпомощно в космоса.
Без синхронизация, те не могат да се скачат с командния модул.
Те опитват ръчно управление, но това не проработва,
независимо от многобройните им опити.
В крайна сметка, това е бил последният им шанс.
Хората в Центъра за управление на полетите
трескаво се опитват да разберат какво да предприемат.
Пилотът на лунния модул Юджийн Сърнън
снима развиващата се драма с камерата.
Когато корабът му прелитал над командния модул,
камерата на Сърнън улавя нещо под него -
нещо, което прилича на друг космически апарат.
НАСА има код за неща като тези.
Наричат ги Лунни гълъби.
Тази част от изображението кара НАСА да започне проучване
на т. нар. Лунни гълъби, видяни през прозореца.
Изглежда странно, че НАСА ги нарича така.
Това е странно име. Знаем, че гълъбите не летят в космоса.
Лунният гълъб изчезва така бързо, както се и появява.
И бързо ситуацията на борда на лунния модул се подобрява.
Те натиснали превключвателя за последен път
и радарната система заработила.
Започват да получават данни, което е потвърдено от Хюстън
и им е дадено разрешение за приближаване до лунната повърхност.
Мисията завършва без никакви други проблеми.
Но когато филмът на Сърнън достига до обществеността,
някои решават, че появата на Лунния гълъб не е съвпадение.
Вярвам, че това е предупреждение.
"Стойте далече и не се връщайте."
Някои спекулират, че напреднал разум
може да е заглушил системите на Аполо.
Други смятат, че дружелюбни извънземни са поправили транспондера.
Мисля, че извънземните може да са били загрижени за нас.
Правило номер едно за всяка развита цивилизация
е да следи какво се случва с диваците в съседство.
Мотивите на този лунен гълъб са трудни за разбиране,
но НАСА не вярва, че Аполо 10 се е сблъскал с извънземни.
Казват, че този лунен гълъб е космически отпадък.
Ето, че отново НАСА се връща към старото обяснение -
"нищо странно - космически отпадък".
Наричайки тези аномалии Лунни гълъби, НАСА ги омаловажава.
Но това, което не могат да омаловажат,
е, че всичко започва да се обърква, щом лунните гълъби се появят.
Само за две мисии на Аполо, са забелязани 6 лунни гълъба.
През 1970 г. НАСА изготвя доклад за лунните гълъби.
Заключението му е, че са били космически отпадък.
Случаят е приключен, според НАСА.
До момента никоя мисия на НАСА не е открила
доказателства за живот на Луната.
Но един новаторски експеримент,
може да е открил доказателство за живот на Марс.
Това може да е едно от най-важните открития на всички времена.
Тогава защо не знаем за него?
Търсене на живот на далечна планета.
Това все още е Светият Граал. Всеки иска да го открие.
Едно невероятно откритие е погребано.
Ако е грешка, тогава да го кажат.
Защо мълчат?
От десетилетия един човек се опитва да го каже на света.
През последните 40 години,
аз се борих за моите резултати и вярвах в тях.
Ще открие ли най-новия марсоход на НАСА живот в съседство?
Живот на Марс
През 1975 г. НАСА изстрелва Викинг 1,
първият човешки апарат, който ще кацне на Червената планета.
Мисията му е...
да намери живот на Марс.
Докато Викинг се спуска към повърхността на планетата,
инженерът от НАСА д-р Гилбърт Левин го следи
от Центъра за управление на полетите.
В мига щом Викинг 1 се приземи...
Фантастично!
... настана невероятна възбуда.
Надхвърли тази от Световните серии.
Спускаемият апарат е програмиран за откриване на марсиански живот,
с помощта на радиоактивна супа.
Механичният му нокът копае в червената почва.
Той взима лъжичка марсианска пръст
и я полива с хранителен разтвор.
Това е като риболов.
Поставяте стръв на куката и чакате да захапе.
Всъщност вие храните предполагаемите микроорганизми.
И ако те преработват храната,
произведеният от тях газ ще бъде радиоактивен.
Което го прави много лесен за откриване.
Ако няма радиоактивен газ, няма и живот.
Толкова е просто.
В продължение на 40 минути, сензорите не показват нищо.
Изведнъж, получихме отговор.
Резултатите показваха хиляди отчета в минута
за радиоактивен газ, идващ от нашата проба.
Преди мисията НАСА твърдеше, че ще приеме такова доказателство.
Този експеримент е одобрен от НАСА, проведен е от тях
и резултатите са ясни.
Това е живот!
Викинг повтаря експериментите.
Всеки един потвърждава следи от марсианци.
На Марс има живот.
Веднага поръчах бутилка шампанско и голяма пура.
Но когато НАСА свиква пресконференция,
за учудване на Гил, му казват да омаловажи резултатите си.
Оставиха ме да говоря последен,
и ме предупредиха,
да не казвам, че съм открил живот на Марс.
Защо тази информация не се изучава?
Това може да е едно от най-важните открития на всички времена.
Според НАСА, причината е проста.
Резултатите му противоречат на други два експеримента,
работещи с подобни проби,
които също търсели живот.
Те търсели органични съединения, молекули,
които са типични за живота в такава пръст
и не открили нищо.
Затова казват: "Добре, забравете. Това не може да е живот."
Без тези улики,
в НАСА не са убедени, че са открили живот на Марс.
Те казаха: "Без органични съединения няма живот."
Но след почти четири десетилетия на несигурност,
нови данни биха могли да обяснят защо другите експерименти
противоречат на резултатите на Гил.
Може да се окаже, че Гил е прав, че ние сме се объркали,
защото сигналът се е различавал от очакваното,
но все пак е бил биологичен.
През 2008 г. НАСА открива огромни залежи на сол по повърхността.
Един от най-изненадващите резултати от изучаването на Марс,
беше откритието, че солта на Марс не е като солта на Земята.
Това е странна форма на сол.
Важното е, че когато марсианската сол бъде нагрята,
тя унищожава всички биологични молекули.
А другите експерименти на Викинг са нагрявали почвените проби,
в опит да извлекат от тях органични съединения.
Така че дори в солената почва да е имало живот,
другите експерименти са унищожили всякакви следи от него.
Но солта не само прикрива наличието на живот на Марс.
Тя може и да е ключова за неговото съществуване.
На Земята сме открили буболечки, които се прехранват с тази сол.
Има микроорганизми, които могат да консумират тази сол.
Те могат да я използват така, както хората кислорода.
Марс може да се окаже също и солен рай за живота.
Животът на Марс не би бил много различен.
Той би имал много сходни черти и характеристики с живота на Земята.
Биологичните детектори на Викинг не са открили живот на Марс,
защото само тестове на Гил не нагряват почвата,
запазвайки следите от присъствието на хранещите се със сол микроби.
Може би е време да преразгледаме находката на Гил.
За да разберете какво се крие в данните, ще трябва да се върнете.
През август 2012 г.,
марсоходът "Кюриосити" каца на Червената планета.
Неговата двойна мисия е да намери доказателство за вода
и да търси следи от живот в миналото на планетата.
На борда си има сложна лаборатория,
с която може да продължи търсенето на живот.
Да, бих се радвал да кажа, че сме намерили живот на Марс.
Но засега нямаме убедителни доказателства.
Ако Гил Левин е прав, марсианците ще са там.
Чакащи.
Търсенето на живот ни отведе до далечни светове
с чужди среди.
Въпреки че загадъчните срещи в близост не се поддават логиката,
астронавти са рискували живота си, за да разширят нашето познание.
Архивите на НАСА разкриват странни нови светове,
необикновени явления и космически сили.
И все пак много от тях остават необяснени.
Превод и субтитри: membership